Вчора (14 лютого) прогулюючись святковим вечором старою площею, я не могла позбутися настирливої тривожності…
Не розуміючи, що відбувається, ми підійшли до пам'ятника Мартіну Лютеру перед будинком церкви Діви Марії (Фрауенкірхе), і побачили свічки пам'яті тих страшних подій… і в цей момент усе склалося.
13-15 лютого 1945….
Апокаліпсис в останній день Масляної.
Почалося все 13 лютого о десятій годині вечора. У Дрездені завили сирени повітряної тривоги.
Союзники з антигітлерівської коаліції ухвалили Дрездену смертний вирок. І він був виконаний англійським маршалом авіації А. Харрісом. Три хвилі бомбардувальників протягом 14 годин.
Коли все закінчилося найкрасивіше місто Німеччини зрівняли із землею.
Як заявляють експерти, під час бомбардування Дрездена загинули близько 25 тисяч людей.
Ймовірно, що ці дані не є остаточними, але прийнято посилатися ними.
Нальоти на Дрезден, здійснені Королівськими повітряними силами Великобританії та Військово-повітряними силами США 13 - 15 лютого 1945 року, вважаються одними з найруйнівніших в історії Другої світової війни.
Смертний вирок Дрездену винесли на початку лютого 1945 року у Ялті, на конференції лідерів СРСР, навіть Великобританії - союзних держав антигітлерівської коаліції.
Твердження з приводу того, що бомбардування були викликані військовою необхідністю і сприяли якнайшвидшому закінченню війни, і до цього дня ставляться під сумнів.
Швидше за все, Дрезден був обраний саме через його недоторканість. Навіщо ще раз прасувати руїни Берліна чи Гамбурга – на кого це справить враження?!
Це було безмежне варварство, бійня, не виправдана жодними благими цілями чи військовою необхідністю.
І навіть через 78 років на головній площі Дрездена болить душа.
Пам'ятаємо. Сумуємо разом із вами. Молимо Бога про мир...